Jag hör dig.
Du släpar hälarna när du går.
Mamma sa samma sak men visste inget om hur man undviker utomjordingar.
- Som din kollega ber jag dig att... - ...lyfta på fötterna.
I alla fall när vi patrullerar.
- Hur visste du att jag var här? - Du går hit varje morgon.
- Vad? Spionerar du på mig? - Inte Spionerar, direkt.
- Du spionerar. - Jag håller ett öga på min kollega.
Om du säger det så, Hal Mason. Vad händer?
Vi ska plundra apotek och sjukhus. Dr Glass har ont om förnödenheter.
Efter en vecka i Richmond börjar jag bli rastlös.
- De kommer! - Vad är det som händer?
Inta flankposition med Bärsärkarna så pratar jag med Weaver.
Vänta! Du måste hålla dig nära mig.
Mechs attackerar nånting 1 km bort och vi får inte bli tagna på sängen.
Inta försvarsställningar. Låt Bärsärkarna rekognoscera läget.
Det är några som blir kraftigt beskjutna.
Är det rebeller så borde vi hjälpa. Vi hade behövt det i deras läge.
Ta Bärsärkarna och anfall i flanken.
Vi får inte göra nåt som avslöjar var lägret finns. Ryck ut om tio.
- Var är Ben? - Är inte han med dig?
Kan du vakta sjukstugan, Matt?
Håll dr Glass i säkerhet. Om Ben dyker upp så måste han stanna här.
- Vad fan har hänt här? - Sönderskjutna utomjordingar.
- Var det en blixtattack? - Har vi nånsin lyckats så här bra?
Inga Skitters och inga rebeller. Det är rena spökstaden här ute.
Vi får undersöka. Leta efter människor och sånt vi kan bärga.
- Det är Mach-skador. - Inga människor var inblandade.
- Skjuter de varandra nu? - Det vore ju annorlunda.
Ben? Pappa! Här borta!
Få bort den!
- Det är Rick. - Vad fan gör han här ute?
Han hade splitter i axeln och har förlorat mycket blod, men överlever.
Jag trodde att han var försvunnen. Kalla på mig när han vaknar.
- Så att ni kan förhöra honom? - Det stämmer, dr Glass.
Rick avslöjade allt han visste om oss för fienden. Det får inte upprepas.
Han tyglades och gjorde saker som han aldrig hade gjort annars.
De gjorde det- inte han.
Du har rätt. Håll mig bara underrättad.
- Är allt bra, kapten? - Ja, det är inget.
Sätt dig här borta. Sätt dig!
Snälla.
Förbandslådan, Lourdes.
- Antibiotikan verkar förlora kampen. - Du kan få lite smärtlindring.
- Du är en hårdnackad dam. - Treåringar brukade kräkas på mig.
- Har Ben dykt upp? - Nej, jag vet inte var han är.
- Berätta det du sa tidigare. - Berätta vad?
Förra veckan på tyglingsanläggningen så började Bens stavar att lysa.
- Vad menar du med lysa? - Precis som på Rick i morse.
Som att han fick kontakt med nån Skitter.
- Och du har inte sagt nåt? - Han bad mig låta bli.
Har det hänt förut?
Jag tror det, men han ville inte säga mer. Jag borde ha berättat.
Vi söker igenom staden en gång till.
Vi har order att plundra sjukhus. Dr Glass har slut på förnödenheter.
Jag byter Tector och Crazy Lee mot Dai. Han spårar bättre.
- Visst. - Och håll utkik efter din bror.
Pappa! Rick har vaknat. Weaver vill att du kommer till sjukstugan.
Rick, kan du höra mig? Jag får inte ur honom nåt.
- Han har panik och behöver vila. - Vi har inte tid för vila.
- Har du Ben med dig? - Nej.
- Han är i fara. Allihop är i fara! - Var han med dig?
Han är skadad. Jag vet inte var han är, men kan hitta honom.
- Orkar han gå omkring? - Vänta lite!
Vi vet inte om vi kan lita på honom. Han kan leda oss i en fälla.
Den risken tar jag för min sons skull och går ensam om jag måste.
Okej.
- Vad är det vi letar efter? - Jag vet inte.
- Kanske det där? - Ricks stavar lyser.
- Han är nära. - Ben?
Ja, Ben är också nära.
- Vad menar du? Är Ben med nån annan? - Den här vägen!
Här.
Ben? Det är pappa! Är du skadad?
Pappa? Gå härifrån!
- Det är Rick. Jag tog med dem hit. - Varför gjorde du det?
Om han inte får hjälp så dör han och då är allt han kämpat för förlorat.
- Ni får inte skada honom! - Skada vem, Ben?
- Det är inte möjligt! - Sänk vapnen.
Han var på skeppet och försökte döda mig.
Jag räddade dig. Jag lät dig undkomma döden. Du vet att det är sant.
Vi måste prata. Det är viktigt att du förstår, så sänk ditt vapen.
Om vi inte hjälper honom så dör han.
Det är svårt att tro men vi har samma fiende.
Jag känner också vrede och hat.
Men tills vi störtat överherrarna så kan vi inte...
- Sluta prata! - Många liv har offrats, Tom Mason.
Nej!
Ur vägen, pojk. Dai, få ut Rick härifrån.
- Dags att göra oss av med krypet. - Inga invändningar från mig.
- Snälla! - Vänta! Vänta!
- Vi behöver den som fånge. - En bra Skitter är en död Skitter!
Den var med när jag förhördes och kan ha information.
Den kan veta allt. Militären i Charleston vill säkert veta mer.
Och om den vägrar prata?
Då har vi ingen användning för den och skickar den till helvetet.
Stig undan.
- Hittat nåt? - Bara några påsar bomullstussar.
- En flaska dextro-metor-nånting. - Ta den innan hon sveper det.
Bara ett sjukhus kvar. Det ser inte bra ut.
Sök skydd!
Håll dig lugn.
- Håll dig lugn. - Jag är lugn. Är du lugn?
- Jag har aldrig varit så lugn. - Inte jag heller.
- Vi borde grilla den där jäveln. - Kanske i en ölmarinad.
Håll er undan!
Det här är inget massmöte! Återvänd till era poster!
Han behöver hjälp, Anne.
Jag har inte förnödenheter så det räcker åt oss själva.
Du måste lita på mig. Varför är det ingen som lyssnar?!
Lugna dig! Håll den bara vid liv så att vi kan förhöra den.
Håll ett öga på Rick. Hämta mig när Skittern börjar prata.
Jag vill prata med dig.
Nu flyttar vi på den.
Du måste hjälpa mig, Ben. Tror du verkligen på ett Skitter-uppror?
- Han är deras ledare. - Hur länge har ni haft kontakt?
- Sen Jimmy dog. - Hur länge har stavarna lyst upp?
- Skit i hur jag vet! Hur länge? - Ungefär lika länge.
- Varför sa du inget?! - Du fick inte se mig som en fiende.
Du är aldrig nån fiende. Jag hade försökt hjälpa dig.
Hjälp mig nu genom att tro på mig!
Okej.
Hur är en Skitter-revolt möjlig? Vi vet att de också är tyglade.
Ja, men några av dem har lyckats motstå effekten av tyglingen.
De har försökt störta överherrarna i över hundra år.
De tror sig kunna lyckas med vår hjälp.
- Han torterade mig och dödade andra! - Bara för att inte väcka misstankar.
Han behövde komma åt deras stridsplaner och hitta likasinnade.
Man kan gömma sig bakom en order men inget ursäktar mord på oskyldiga.
Han dödade inte dig.
- Du lever. Han räddade dig. - Varför gjorde han det?
Han ser vår motståndsrörelse som den bästa chans de har.
De kan bara forma en allians via nån som du och jag-
- och tusentals andra över hela världen. Nu gäller det.
- Du är så jäkla benig. - Jag tar med en kudde nästa gång.
Min första bil var en Civic. Den hade gått 34000 mil.
Ingen förstod varför jag ville ha den-
- men jag hade precis träffat en tjej som hette Rita.
Vi behövde kunna vara ensamma nånstans, så bilen...
...blev din ungkarlslya. - Jag älskar tonade rutor.
Vi fick vara i fred.
- Rita? - Vad är det för fel med Rita?
- Så heter bara gamla tanter. - Okej då, Margaret.
Hon var ingen tant ska du veta. Hon dansade jazzdans.
De brukade uppträda på skolan-
-och hon hade på sig tajta dansbyxor.
- Spandex? - Nej, det var nån sorts jazzbyxa.
Första gången jag såg henne dansa så blev jag kär.
- Kärlek vid första anblicken. - Vid första anblicken av jazzbyxor.
- Jag känner ingen som pratar som du. - Inte ens Rita?
Vi pratade inte särskilt mycket.
Eller Karen?
Jag hann aldrig ta reda på det.
- Förlåt. - Det gör inget.
Jag tror att vi kan röra på oss nu.
- Jag vet inte när jag går för långt. - Jag sa att det inte gör nåt.
Det måste det göra, så jag är en idiot som drog upp det.
Jag borde ha fortsatt snacka skit om Rita.
- Är det lugnt? - Alltid.
Har ni märkt hur man inte hör några syrsor längre? Eller trafiken?
Eller Mr Omanskis tv i rummet intill med baseboll på högsta volym.
Sista omgången med bemannade baser och en fullträff med slagträet.
Publiken vrålar!
Förlåt. Jag saknar verkligen det.
- De kan ha baseboll i Charleston. - Eller en tv.
- Kan den prata? - Ja, det kan jag.
Vi har inte tid för dumheter och vill bara ha svar på våra frågor.
- Först vill jag prata med Mason. - Vi går ingenstans.
- Som ni vill. - Det är okej, kapten.
Ut härifrån! Vi lämnar dem ensamma.
- Ni har en fantastisk planet. - Jag är inte på humör för kallprat.
- Jag vill veta vad du vet. - Varför din son är så viktig?
Först och främst vill jag veta det.
Jag ska försöka. Jag har så mycket att berätta, men så ont om tid.
- Jag har all tid i världen. - Tyvärr inte.
En dödspatrull är på väg för att döda mig och alla i lägret.
Rena lakan. Det var ett tag sen sist.
Vi har bandage och tvättsprit så det räcker ett tag framöver.
Apoteket.
- Måste du göra så? - Jag vill bara uttrycka lite glädje.
Vi tar det vi behöver och tar en tupplur på sängarna vi såg.
Vi åker hem i kväll. Jag informerar Maggie.
Är allt bra?
Tector och Craze plockar på sig och tänkte ta en lur i sängarna.
- Ska du inte följa med in? - Nej, inget sjukhus för mig.
Beror det på cancern?
- Du sa inte vilken cancer det var. - Jo, det gjorde jag.
Du sa att det var den dåliga sorten. Som att det fanns en bra sort.
Hjärntumörer.
- Fler än en? - De opererade mig tre gånger.
Jag har faktiskt hål i skallen.
Känner du det mjuka?
- Blir du inte äcklad? - Nej.
När jag skulle opereras för tredje gången tänkte jag:
"Om jag inte överlever, utan om jag dör på bordet, så är det okej."
- Var det så jobbigt? - Det är som att livet rinner ur en.
Man har bara en droppe kvar.
Om den försvinner så hade man ändå inte mycket till liv kvar.
- Skönt att du fick tillbaka det. - Jag fick inte tillbaka det.
Inte allt.
Maggie...
Nej, säg inget.
Glöm det.
Inget du säger övertygar mig att det du påstår är sant.
Är inte tjugo av mina fallna kamrater i morse tillräckligt?
Jag vet inte vad den striden gällde och bryr mig inte. Men en revolution?
En motståndsrörelse? Jag köper inte det. Det går inte ihop.
- Hur kan jag övertyga dig? - Ge mig en trovärdig anledning!
Det kan vara svårt att förstå men min planet var väldigt lik er egen.
Vi levde i fred och stillsamhet. Sen kom de och förintade allt vi älskade.
Vi gjordes till slavar och tvingades lyda.
"Khemlocks" sattes fast i vår ryggrad på samma sätt vi fått göra mot er.
- Menar han tyglingen? - Vi försökte slåss men de var starka.
Sen kom vi hit och såg hur er art gjorde motstånd.
Trots att ni nästan utrotades så vägrar ni att kapitulera.
Tillsammans kan vi göra det vi inte klarar på egen hand - störta dem.
Intressant historia. Jag förstår varför min son tycker om den.
Han är svag för såna sagor. Men jag har sett hur ni beter er.
Jag har sett hur lätt ni förgör och sliter människor i stycken.
Ni dödar utan att känna varken ånger eller samvetskval.
Jag ångrar mycket och är fylld av samvetskval.
Du skulle aldrig kunna förstå hur djup sorg jag känner.
- Bevisen pekar på motsatsen. - Kanske det, men faktum kvarstår.
Era vapen är underlägsna och ni förstår er inte på deras strategi.
Slå oss följe och Överlev, eller slåss ensam och gå under.
- Jag hade glömt hur en säng kändes. - Väldigt studsig.
- Maggie, jag vill bra säga... - Hör här.
Vi behöver bara veta att vi täcker varandra som kollegor.
Vi tar hand om varandra men inget mer än så.
- Jag vill ha mer. - Vi vill mycket, men inte det här.
Det är omöjligt, så lägg ned.
Vi är snart hemma.
- Vad är det där? - Dödspatrullerna har spårat mig.
- Såg ni var det kom ifrån? - Nej!
Var är Maggie?
- Åk! Stick härifrån! - Täck mig!
Vi har inget att skjuta på!
- Vad gör du? Stick! - Jag måste släpa med dig till lägret.
- Sätt fart! - Idiot!
Håll i dig!
- Stig undan. Han har lett dem hit. - Nej, det är inte sant.
- Flytta ungarna från buren. - Du måste höra det här, Dan.
- Backa, Tom. Det är en order. - Nej.
Du backar nu!
Nej! Skjut inte!
Rick!
- Kommer hon att klara sig? - Det vet vi inte än.
Vi måste åka!
- Kan du hitta en förare åt mig? - Jag fixar det.
- Lugnt och fint, Hal! - Lugnt och fint.
Lugnt och fint...
Ben... Det gör inget.
Att den här människan dör spelar ingen roll. Vi kommer att vinna.
Prata med din pappa.
Du har en pappa, Ben.
Få honom att tro.
Få alla att tro. Du klarar det.
Ben.
Han behöver min hjälp.
- Ben... - Han behöver mig!
Vi behöver dig! Vi behöver dig.
Jag behöver dig. Det är ingen fara.
Jag ser inga kulfragment och de missade lungan.
Dr Glass tror att hon blir helt återställd. Ni ska få vara ensamma.
- Varför hämtade du mig? - Varför? Vad är det för fråga?
- Du kunde ha blivit dödad. - Du med.
- Du har folk som behöver dig. - Precis som du.
Nej-
Jag behöver dig. Okej?
Du sa att vi skulle täcka varandra.
Vi hjälper varandra och tar hand om varandra.
Om nåt skulle hända dig...
Vad ska det här föreställa?
Det är bara...
Du kommer att säga att det både är vansinnigt och dumt.
Men när jag såg dig ligga där på marken...
- Du... - Vad är det?
Inget, jag bara...
- Vad då? - Kan du göra mig en tjänst?
Vad som helst.
- Sätt dig. - Okej.
Kan du stanna hos mig tills jag somnat?
Det kan jag.
- Den tredje sprutan. Vad är den för? - Den hjälper dig att sova.
- Är det nåt lugnande? Du lurade mig. - Hoppsan.
Skönt att ha mediciner annars hade vi kapat benet och hållit tummarna.
Jag får vara tacksam för små mirakel.
- Ville du träffa mig, kapten? - Ja. Kan vi få tala enskilt?
Inte för länge. Jag vill att du avlastar benet och vilar upp dig.
Jag säger som det är, jag är förbannad på dig.
Du utsatte oss för fara och vägrade lyda order.
Jag är ledsen för det.
Ursäkten godtas, men...
Och det här är stort. Jag oroar mig för Ben.
Det har jag gjort sen Jimmy dog. Jag oroar mig inte för hur han mår.
Jag undrar vilken fara han utgör för 2nd Mass.
Du har rätt.
Jag har också funderat på det. Han är min son, så vad kan jag göra?
Jag förstår. Det gör jag verkligen.
Men ibland måste man fatta svåra beslut.
Jag håller med.
När tiden är mogen undrar jag om du kan fatta ett sånt beslut.
Det vet jag i ärlighetens namn inte.
Låt gå. Jag vill bara slippa fatta det beslutet åt dig.
- Är det förstått? - Jag förstår.
Bra.
Jag måste ligga ned. Det har doktorn ordinerat.
Ja, sir.
Tom... När Porter förde samman oss så gillade jag dig inte alls.
Det märktes inte, men jag kan säga att det var ömsesidigt.
- Jag är en envis jävel ibland. - Ibland?
Jag förstod inte vad en lärare kunde göra för nytta ute på fältet.
Men, Tom...
Jag har börjat respektera dig, och...
Jag känner likadant, Dan.
Har han slocknat? Nu får han mer sömn än de senaste fyra månaderna.
- Jag har antibiotika åt infektionen. - Tur att vi hittade hit.
Vi har två veckors resa till Charleston.
- Nu kan vi ladda batterierna. - Skönt att höra. Hur mår Ben?
Han är en typisk tonåring.
Han förstår sig inte på sin pappa och vill förändra världen.
Du har nog rätt. Trots allt som händer så är han en tonåring.
Han är bara så jäkla självsäker.
Han verkar veta precis vad han gör och är mycket säkrare än jag.
Ställ bara upp för honom så klarar han sig.
- Jag hoppas det. - Det är allt vi kan göra just nu.
- Jamil fick igång reservgeneratorn. - Om han bara fick igång vattnet.
Vi måste ju ha nåt att se fram emot i Charleston.
- Har du sett vad många rum det finns? - Det var det första jag tänkte på.
Säger du det?
Säkert?
Är du inte höjdrädd längre?
Nej. Jag är inte rädd för nånting längre.
Det är omöjligt.
- Varför då? - För att det är så.
- Inget vidare svar. - Nej...
Du har rätt, det är det inte.
Om jag berättar nåt för dig kan du hålla det hemligt då?
Jag tror det.
Jag måste ge mig av. Åtminstone ett tag.
- För den där Skitterns skull? - Nåt åt det hållet.
När då?
Jag vet inte, Matt. Jag vet inte...
Översättning: Retail Textning: enhet